Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Gyerekkorom óta gyötörnek pánikrohamok.
Akkor máshogy nevezték őket.
Tetánia. Hipoglikémia. Görcs iránti hajlam.
Mindenkinél másképp jelentkezik, de mindenképp rémisztő.
Fejben nem vagyok itt. Kihagy az agyam. A szívem sem működik normálisan.
Megtanultam együtt élni vele.
És emiatt mindig félek, hogy minden el fog szaródni.
ELSŐ FEJEZET: „ÖSSZESZEDNI A DARABOKAT”
- Késtél. - Tudom.
Biztosan sok dolgod van.
De a cigi mindig lóg a szádból.
Bergerin asszony lánya tavaly rákban halt meg.
De sápadt vagy!
- Eszel te rendesen? - Igen.
- Még mindig székrekedésed van? - Anya!
Mi ez a ruha rajtad? Hogy nézel ki benne?
Gyere be!
Úgy örülök, hogy látlak!
Milyen a munka?
- Már nem is küldesz magazinokat. - Tudom.
Pihennem kell.
Pihenned? Ezt meg hogy érted?
Jelenleg nem dolgozom.
És akkor miből élsz? Dolgoznod kell, hogy pénzt keress.
Ne aggódj! Van megtakarításom. Elvagyok.
Miért hagytad ott a munkád?
Kirúgtak?
Nem, csak nem volt kedvem hozzá.
- Meg kellene erőltetned magad! - Erre a munkára nehéz rávennem magam.
Ott van az apád.
Ő 42 éven át vette rá magát a kikötői munkához a szar időben, nem?
Többé nem is akarod csinálni?
Mit?
- Soha? - Miről beszélsz?
A munkáról.
Hagyjuk!
Keresd meg apádat!
- Hol van? - Elment sétálni.
- Marco! Hogy vagy, fiam? - És te, apa?
Pont ma szóltál, hogy jössz.
Jól vagy? Elég enyhe telünk van.
Látod ott azt a hajót?
Anyád szerint napi öt jár erre. Mindig ugyanazok. Óramű pontossággal.
De nem emlékszem rájuk.
Egész nap nézem őket.
De ahogy elmennek, elfelejtem őket.
Pontosan emlékszem arra, hogy milyen volt anyád esküvői ruhája,
de a reggel itt járó hajóra már nem emlékszem. Érted ezt?
Az emlékezetkiesés normális egy sztrók után.
És akkor?
Már együtt kell élnem ezzel.
Örülhetek, hogy a dolgok felére emlékszem.
Az emlékeim felével félember vagyok.
Látod ott azt a hajót?
Anyád szerint napi öt jár erre. Mindig ugyanazok. Óramű pontossággal.
- De nem emlékszem rájuk. - Ezt már mondtad, apa.
Csak vicceltem! A humorom megmaradt, ugye?
Gyere! Menjünk enni!
Nézd! Akkor este túl sokat ittál.
Rick és Christine! Ez Jean-Paul esküvőjén volt?
Igen. Emlékszem rá.
- Isteni volt. - Még a gyerekek születése előtt volt.
- Mi lett Yvonne nénikémmel? - Az, ami velünk.
Megöregedett.
- Ez Pablo? - Igen, ő az.
- Még a kikötőben dolgozik? - Igen, még mindig ott van.
Vicces, hogy néhány dolog nem változik, míg mások…
Ez meg mi?
Sidi Mesrich, 1958.
Kitüntetést kaptál?
- Erről nem is tudtam. - Bizony!
Szinte mindenki kapott, aki ott volt.
Nem kerülnek sokba az adófizetőknek,
de a katonák fontosabbnak érzik magukat tőlük.
Erről sosem meséltél.
- Miről? - Az algériai háborúról.
Nincs miről mesélni.
Jól van. Jó éjszakát!
- Biztos nem maradsz még egy éjszakát? - Már mondtam, van egy macskám.
Csak három-négy napra hagyhatom magára.
Értem.
Itt más, mint Párizsban.
Nagyon szép vidék.
Idő kellene, hogy megszokjam. Meglátogattok majd?
Talán.
De Dordogne megye messze van innen.
És tudod, mi van apáddal…
- Ha pénzre lenne szükséged… - Hagyd abba, anya!
Esküszöm, minden rendben!
Hát itt vagy!
Most duzzogsz?
Nem örülsz, hogy visszajöttem? Hülye macska!
Akkor húzz innen! Fogj egeret!
Szia, Hervé!
Rendes tőled, hogy a munkaadómként aggódsz a pénzügyeimért. Köszi!
Örülök, hogy pár idióta még díjazza a munkám.
Igen, de már abbahagytam.
Nem akarok visszamenni. Pont.
Nem tudom, találj ki valamit! Keress valami mást nekem!
Hírességeket, iskolai fotózásokat…
Csak háborús fotózást ne! Abból elég volt.
- A maga macskája? - Igen.
- Találkozhatott egy rókával. - Jézus! Csupa vér.
- Állatorvoshoz kell vinnie. - Azt fogom tenni.
- Köszönöm szépen! - Nincs mit!
Ott van a tér mellett. Megtalálja.
Vészhelyzet van. A macskám verekedett és most vérzik.
Megvizsgálom.
Foglaljon helyet és nyugodjon meg!
Rendben.
Mi a macskájának a neve?
Adolf.
Azért ez, mert néha nagyon gonosz tud lenni.
Tudom, rossz vicc, de…
Idióta vagyok!
Ne mozogj!
Nem súlyos a sérülése, de össze kell varrnom a sebet.
ÁLLATORVOSI RENDELŐ
Hadd nézzelek!
A néni jól bánt veled, igaz?
Ebből elég! Ne verekedj többet!
Menjünk haza!
Egy fotót?
Igen. Gyorsan lőnék egyet.
Kész is van. Köszönöm szépen!
Halló?
Hervé?
Dehogy! Nem baj. Mi újság?
Rendőrségi fotózás?
- Micsoda szemétláda! - Hogy tessék?
Elnézést!
Nem magának mondtam.
- Remélem! Alig ismerjük egymást. Üdv! - Marco vagyok.
Én Hubert Moret. A szomszédja. Hogy van a macskája?
Elnézést! Még meg sem köszöntem. Már jobban van.
Akkor jó.
Ennek örülök. Ne hagyja annyit kóborolni!
Mert a vidék…
Vettem helyi bort. Iszunk?
- Hogyne! - Mi nyomja a vállát?
Kirúgtak.
Tökéletes indok az alkoholizmusra.
- Már amúgy sem szerettem ott lenni. - Egyszer szerette, és az kezdetnek jó.
Igen.
- Ezt nem mindenki mondhatja el. - Ez igaz.
- Majd talál valami mást. - Igen.
Igen.
Jót beszélgettünk.
Nem hagyom itt a bort, mert azt megbánnám.
- Viszlát! - Viszlát, uram!
- „Lány vörös körömmel.” Ez lesz a címe. - Nem is vörös.
- Jól vagy? - Igen.
- Mit csinálsz? - Ne mozdulj!
Maradj így!
Nagyon szép!
- Hoppá! A tesómra buknak a csajok. - Baszki!
Ezt nem hiszem el!
- Mi van? - Miért nem telefonáltál?
- Elfelejtetted, hogy jövünk? - Hívj, mielőtt ideérsz!
- Semmit sem láttunk. - Ő biztos látott!
- Szia! - Szia!
Ezt figyeld!
Naima!
- Az én érdemem is. - Hagyd már a hímsovinizmust!
- Gratulálok! - Köszönöm!
- Pisilnem kell. - Menj csak!
- Nem mondtad! - Személyesen akartam.
Persze!
- Gratulálok! - Köszi, tesó!
Ugye van vacsora?
- Alacsonyabb volt! - Vajon megnyerik a második fordulót?
Azt rebesgetik, hogy igen.
Nem szoktam Toulouse-ba járni szavazni, de ha ezzel megállíthatom őket…
Sosem fognak nyerni! Csak ezért kell Toulouse-ba mennünk.
Még nem változtattam meg a címem.
Négy éve.
Négy éve?
És ti hogy találkoztatok?
Adolfnak hála.
- Igen. - Akkor van haszna is.
Ne beszélj így a macskámról! Először a titkos baba, most ez?
- Mi? - Én vagyok az idősebb.
Szólhattál volna a végtermék bemutatása előtt!
- Ugye? Tölthetek? - Hű!
Nem kérek! Megyek, mert kora reggel melóznom kell.
És még haza kell vezetnem.
Nem maradsz még egy kicsit?
Nem lehet, mennem kell. Ráadásul az út is jeges.
De örülök, hogy találkoztunk!
- Holnap találkozunk? - Csak ha szeretnéd.
- Szeretném. Te nem? - De.
Jó éjt!
Kedves lány.
- Tényleg az. - Igen.
Miért nem él itt nálad?
Az még korai lenne. Nem akart…
Mondjuk megértem.
Néha megérdemelsz egy pofont.
Lefekszem aludni. Fáradt vagyok. Jó éjt! Mész szavazni holnap?
- Igen. - Helyes.
Nem fognak nyerni.
- Milyen volt? - Remek.
- Marco! - Igen?
Te nem akarsz változást?
Hogy érted ezt?
Már majdnem egy éve együtt vagyunk.
Unom, hogy állandóan ingáznom kell.
Láttam egy nagyon szép kiadó házat.
Hatalmas, olcsó és jó helyen van.
Megnézhetnénk.
Együtt?
Nem, külön. Szerinted?
Neked nem jó így?
Nem.
Szeretnék többet lenni veled.
- Többet együtt lenni… - Várj!
Most egy ház, utána a gyerek?
Nem vállalhatom.
Sem a házat, sem a babát.
- Akkor mit akarsz? - Semmit.
Mindenem megvan.
Én így is boldog vagyok.
Nem szeretem a változást.
- Nem szereted a változást? - Nem.
Akkora egy barom vagy!
Az, hogy félsz, nem kifogás. Ezzel fájdalmat okozol nekem.
Azt hittem, megéri foglalkozni veled, de már nem tudom.
Üdv!
- Idióta vagyok? - Nos…
Kér egy kis csirkét?
Hogyne.
Nem akartam megbántani.
Mindig ez van.
A saját szenvedésem miatt a szeretteim szenvednek.
- Talán így dolgozza fel, hogy elrohant. - Hogy érti ezt?
- Hívjak segítséget? - Nem! A táskámban van egy zöld doboz.
- Menjen haza! - Nem!
Nem megyek!
Jobb, ha elmegy.
Apa!
Jól vagy, fiam?
Miért nem tudsz most beteg lenni? Leszarsz. Nem vagy hasznomra.
Szemétláda!
Nézd! Ott van!
ÁLLATORVOSI RENDELŐ
Nyolc évnyi terápia során sosem beszéltem nőkről.
Amikor a szerelemről van szó, akkor az elkötelezettség megrémiszt.
Ezt magyarázd el a szerelmednek!
Nem tudok ellazulni, így nem bírják sokáig mellettem.
Nem hibáztatom őket.
Én sem bírom saját magam.
A szexről nem is beszélve.
Lenyűgöző!
Rejtélyes. Meghitten erőszakos. Nem gondoljátok?
Még a pékkel sem tudok normálisan viselkedni,
a szerelmemmel meg pláne.
Az istenit!
Sokat kell javulnom, hogy ne csatornafedélként reinkarnálódjak.
Van kapás?
Ma elbújtak a halak.
De szerencsére van időm.
Épp erre jártam.
- Gondoltam, köszönök. - Ez kedves öntől.
Ne haragudjon rám!
- Néha feszült vagyok. - Ne szabadkozzon!
Néha én is feszült vagyok. Kimerítő tud lenni.
De nem halunk bele.
- Lefotózhatom? - Ha lehet, akkor inkább ne!
Ne értse félre, bízom magában. És biztosan remek képet készítene.
De pont ez a baj.
Nézze csak!
Ez az öreg csuka régóta szívózik velem.
Túl akarom élni őt. Ez egy ilyen öregemberes dolog.
Nem hoztam ide a szákot. Ide tudná hozni nekem?
35. GYALOGSÁGI EZRED SIDI MESRICH
BÁTORSÁG ÉS BECSÜLET HUBERT MORET ŐRNAGY
Mégis tovább fog élni, mint én.
- Kár. - Miért?
Megküzdöttünk, és ő nyert.
A múltkor is mondtam.
A menekülés a csata része.
Szia, apa! Hogy vagy?
Emlékszel a képre, amit adtál?
Az algériai háborúról.
Ismerős neked Hubert Moret neve?
Hubert Moret.
Dehogy! Ne aggódj!
Oké. Majd beszélünk. Szia!
ALGÉRIAI HÁBORÚS VETERÁNOK MARCEL RODANET BLOGJA
Van bőr a képén? Hazudott nekem.
- Tessék? - Moret parancsnok.
A 35. gyalogos ezred őrnagya volt Sidi Mesrich-ben.
És ettől miért lennék hazug?
Miért, csak egy nyugdíjas, aki horgászik és piszmog a kertben?
Nem, de mást sosem állítottam.
Moret őrnagy. Előszeretettel kínzott meg civileket.
Igen.
Kedveltem magát. Bíztam önben!
- De maga egy szemétláda. - Ebből elég!
Sosem hazudtam önnek. Csak azt látta, amit látni akart.
- Azt láttam, amit mutatott. - Ami nem zavarta.
Tudja, hogy ki vagyok manapság. Horgászom, kertészkedem. Ez vagyok én.
Nem! Maga egy gyilkos!
Maga szerint én nem tudom ezt? Azt hiszi, elfelejtettem?
Mindennap eszembe jut, milyen voltam 25 évesen.
Jól tudom, milyen egy megbocsáthatatlan dolog.
Semmit sem várok el öntől. Sem megszánást, sem sajnálatot.
Csak várom a saját halálomat, jobban, mint az idős társaim.
Szemétláda!
Sajnálom, ha ez ütközik az elveivel!
ÁLLATORVOSI RENDELŐ
Most már biztosan jobban lesz. Három hét múlva jöjjenek vissza!
- Viszlát! - Viszlát!
Néztem házakat.
Marco!
Mi van veled?
Minden.
Veled minden jobb.
MÁSODIK FEJEZET: „JELENTÉKTELEN MENNYISÉGEK”
Marco elmondta, hogy állatorvos vagy.
Igen, így van.
- Nemrég kezdtem. - Az jó szakma.
Állatorvosok mindig kellenek.
Az állattartó embereknek.
Jó a fizetésed?
Havonta kapod a fizetésed?
Nem alkalmazott vagyok.
Megvettem a rendelő egy részét. Hárman vagyunk tulajok.
Először ebédel velünk egy üzlettulajdonos.
Jól van.
Kikísérsz, fiam?
- Szívjunk egy cigit! - Oké.
Várj! Jövök!
A férfiak cigiznek, a nők itt maradnak. Igyunk valamit!
Örömmel.
- Kedvesnek lánynak tűnik. - Az.
Örülök, hogy elhoztad őt ide.
- Terveztek gyerekeket? - Ne már, apa! Te is kezded?
Amikor megszülettél, megfordult bennem, hogy lelépek, és anyáddal hagylak.
Nagyon féltem.
De nem léptem le.
Most pedig
büszkébb vagyok rád és az öcsédre, mint bármi másra.
Legyenek gyerekeid, Marco!
A gyerekek jobbá tesznek minket.
Anyád azt mondta, hogy a kikötői meló miatt jöttél.
Szeretnék a 22-esben fotózni, de kell a vezetőség engedélye.
A 22-esben?
Múlt hónapban volt néhány vizsgálatom a kórházban.
- És minden rendben? - Nem.
Mi az?
Anya nem mondta.
Tudom. Megkértem, hogy ne szóljon.
Apa!
Mi a baj?
Nem voltak biztosak benne, de ma megerősítették.
Állítólag Alzheimer-kóros vagyok.
Tényleg?
Igen. Egyre csak romlani fog az állapotom.
Nem akartalak ezzel terhelni, de mégis elmondtam.
- Jobb, hogy elmondtam. - Velem ne foglalkozz!
Van rá kezelés?
Nem kezelteted magad?
Marco! Erre nincs gyógymód.
Csak lassítani tudnak rajta.
Ennyi az egész.
Így ma meg kell hoznom néhány döntést.
Mert holnap már nem biztos, hogy menni fog. Ugye értesz?
Próbálom megérteni.
De rossz.
És Gilles?
Elmondom az öcsédnek, ha meglátogat.
Ne mondd el neki! Ami anyádat illeti…
Ne aggódj! Erősebb, mint mi ketten együtt.
Jól van, megyek már!
Látja ott azt a dobozt?
Az a postaláda. Tudja, mire való?
- Küldeményekhez. - Ez nem férne bele.
Jó, de…
Reggeli 8.10 van. Direkt mindig velünk kezd?
Hátha egyszer pucér lesz!
Ha holnap 11 után jön, tangában leszek.
- Megkaphatom? - Bocsánat!
- Köszönöm! - Holnap jövök!
Rendben. Viszlát!
Úgy 11-12 között, jó?
Kérsz teát?
Jól vagy?
- Megkaptam az engedélyt júniusra. - Nagyszerű!
De mi a baj?
Semmi, csak nem akarom elszúrni.
Meg tudod csinálni!
Pablo!
- Hogy vagy? - Mi a helyzet, Marco?
- Minden jó. Szia! - Szia! Louis vagyok.
- Megy a meló? - Igen. Muszáj mennie.
Ma fogsz sztárokat csinálni belőlünk?
Nem vagyunk rögbijátékosok. Nem öltözünk le.
Jól van. Veled kezdem.
Itt is csinálhatod!
Oké.
Ne itt!
Pablo! Csinálok egy közelit. Ne mozdulj!
Ne mozogj!
Jól van! Nagyszerű!
Jól van.
Marco!
- Hogy vagy? - Jól. És te?
Rég találkoztunk.
Apád hogy van?
- Megöregedett. - Kár, hogy nem dolgozik.
- Jó látni. - Velünk ebédelsz?
Még szép, hogy velünk!
- Laurent! - Mi újság?
Jól vagyok. Rég láttalak.
Hogy vannak a gyerekek?
- Megnőttek. - Tényleg?
Younous! Tudtad, hogy Marcóval egy suliba jártunk?
Mindig csináltuk a bajt vele és az öccsével.
Aztán elment Párizsba.
Miért fotózol le minket?
Néha hiányzik a légkör. Jó lesz szuvenírnek.
A városiak azt hiszik, minden a boltba repül.
Jobb, ha belehúzol, mert jönnek az új gépek.
Nem kellenek emberek rájuk.
A dokkmunkások ki fognak halni, mint a jegesmedvék.
Franciaországban 51 kikötő van, és kevesebb az áru, mint Rotterdamban.
És a külföldi munkások a fizetésünk negyedéért dolgoznak.
De nem hibáztatom őket.
Mi is ezt csináltuk 30 éve.
De mi nem vettük el más munkáját.
Nem félek. Az előző szavazás alapján nem vagyok egyedül.
Miről beszélsz? A Nemzeti Tömörülésről?
Igen. Jó munkát végeztek. Van esélyük.
- Fasiszta lettél? Beveszed a dumájukat? - Nem vagyok az, de változnak az idők.
Hogy mondhatsz ilyet Pablo és Younous előtt?
- Ők másak. - Ezt meg hogy érted?
Szerinted a cimboráidat meghagyják?
- Ébresztő! - Hagyd ezt a városi ficsúr-dumát!
Nem tudod, milyen itt. Ne oktass ki! Ez az otthonom.
Gyere vissza! Beszéljük meg!
Nem beszélni akarsz, csak bizonyítani az igazad.
Talán igazad van, de leszarom!
Ne félj! Itt vagyok.
Gyerünk! Fogd meg a kezem!
Olyan gyönyörű kismama vagy, Suzanne!
- Menjünk! - Gyönyörű vagy!
Állj fel!
- Gyerünk! - Mindent megoldok.
Nem foglak elhagyni.
- Nem hagylak el titeket! - Tudom.
- Fogd a sétabotot! - Vigyázni fogok rátok!
Te mindig jó voltál velem. Nem aggódom.
Semmi baj!
Jól van, így jó lesz!
Engedd le!
A létra és a kanál közé állok, jó? Mehet!
Jó!
Jól van! Lassan!
Így jó.
Figyelj, Bastounet!
Elég szarul nézel ki.
Köszi! Te viszont ragyogsz.
Sajnálom, hogy tegnap bepipultam!
Felejtsd el, Marco! Hagyjuk!
Ez lenyűgöző. Mint egy pók. Jól sikerült.
Mutasd meg az előző portrét!
Ez nagyon tetszik.
Egy gyerekkori barát.
A Nemzeti Tömörülésre szavazott. Baszki!
Megszakítod vele a kapcsolatot, mint Moret-val?
Nem.
Ő egyébként mivel érdemelte ki?
Mennem kell dolgozni.
Később találkozunk!
Émilie!
Apám Alzheimer-kóros.
Elnézést! Uram!
- Nyomja azt el! - Most gyújtottam meg.
- Rendőrség! Igazolja magát! - Te szemét!
Téged tuti, hogy adoptáltak.
- Nem vicces! - Nyugi!
Jól van!
- Menjünk kajálni! - Menjünk!
Te állod. Kidobtak egy projektből.
- Tényleg? - Igen.
- Mi volt az? - Egy minisorozat.
Azt mondták, túl felnőttes. Elhiszed ezt?
Kissé idegesítő.
Nyugi! Lesz majd jobb is!
Persze! Majd egyszer.
- Redouane! - A kedvenc testvérpárom!
A nyerő páros! Rég találkoztunk. Üljetek le!
Átmeneti melók kellenek. Pénzt kell keresnem. Nincs más választás.
- Hogy megy a fotózás? - Tárgyalok a galériával.
- Megnézik a munkám. - Szerinted milyen?
Majd meglátjuk.
Hogy vagytok?
- Duzzogtok? - Nem.
- Boldogok vagyunk. - És te?
Jól van. Kader!
Két kuszkusz royale-t! És hozok egy üveg Boulaouane-t.
Nem értem, miért mentél lefotózni apa kollégáit.
- Hogy érted ezt? - Miért oda mentél?
Nem látom értelmét. Így már érted?
Nem. Folytasd!
A projekted egy teljesen általános téma.
A cég egyre jobban nyomorba dönti az embereket, ha nem lázadnak.
Mit akarsz megörökíteni ebben?
- A lealacsonyításukat? - Mi van veled? Onnan származunk.
Nem emlékszel a gyerekkorunkra? Apa vasárnaponként elvitt Pablóhoz.
Minden fickó odajött. Kajáltunk, énekeltünk.
Így nőttünk fel.
Igen.
Sok minden változott, de a szolidaritás és a büszkeség megmaradt.
Büszkék arra, hogy áldozatok.
Hagyjuk!
Jól felhúztál.
Lealázlak Playstationön!
- Jó, de legalább mosolyogj! - Veszünk még egy üveg bort?
Marco! Kérhetek egy szívességet? Naima szülinapja van. Elviszed a kicsit?
Mi a baj?
Nem akarsz mesét nézni?
Nem? Miért nem akarod?
A macijaidat akarod? Jól van. Ne sírj!
- Ezt akarod? - Nem!
Nem kell? Oké. Akkor mit szólsz ehhez?
- Nem! - Jó, ez sem kell.
Nézzünk mesét!
Apuci! Apa!
Hallasz?
Föld hívja Marcót! Jelentkezz!
- Hallasz, Marco? - Hagyd abba, Gilles!
Hogy érzed magad?
- Hol van a kicsi? - Miatta ne aggódj! Elájultál a folyosón.
- Jól van? - Igen, nyugi! Egy barátnál van.
- Elaludt a tévé előtt. - Ellenség 11 óránál.
Vigyetek ki innen!
Biztos vagy benne?
- Mit csinálsz? - Ha itt hagyjuk, összezárják a dilikkel.
Ne aggódj, Naima!
Itt nem tudnak jól ellátni.
Kétes helyzetekben elmegyógyintézetbe küldenek.
- Biztos? - Igen. Aludnom kell!
Képzeld el! A karomban tartottam.
Újra kell a terápia. Folyton megtörténik.
Így semmit sem csinálhatok.
Nem foghatok meg egy babát úgy, hogy ne kerülnék kórházba.
Mi az?
Ne vigyorogj már így!
Levele érkezett!
Nincs családja? Miért ébred fel ilyen korán?
Nekem csak a posta van.
Kedvelem az embereket.
Ilyenkor találkozom másokkal, és nem kell egyedül lennem.
Unalmas egyedül.
- Értem. - A levele.
Köszönöm!
Holnap is jövök!
Miért mindig reggel nyolckor jön ide?
Biztos megvan rá az oka.
Ezt figyeld!
Meghívó a kiállításra. Király, mi?
„Marco Moulinier fényképei,
Leblond Galéria, Párizs 11. kerületében.” Ez szuper!
Ezt nézd!
Én és az öcsém.
- Cuki. - Ez 86-87 karácsonya lehetett.
Tetszel Zorróként.
„Mielőtt felejtenék, tudd, hogy nem felejtelek el! Apa.”
Megyünk vacsorázni?
- Jössz? - Megyek!
Tetszett?
- Gratulálok! - Köszönöm!
Figyelj!
Bocsi a múltkoriért!
- Ugyan! - Szörnyű voltam.
Felejtsük el!
Remek fotók lettek.
Visszahoztak pár emléket. Arcokról, gépekről.
- Ha lenne pénzem, megvennék egyet. - Hagyd abba!
Itt van ez! Nem én fotóztam, de előhozhat pár emléket.
Ne már! Tényleg előhoz pár emléket. Naima!
- Igen? - Ezt nézd!
Mutasd!
Én voltam Zorro lova.
- Ez miért nem lep meg? - Tedd el! Neked adom.
Nem nekem küldte apa.
- De lehet a tiéd. - Nem!
Kérlek! Tedd csak el!
- Menjünk? - Igen.
Gyertek!
Itt történt meg az, ebben a toronyban, amit Viscount Humbert épített,
hogy a hitvány fia, Gaudthére elcsábította a csodás Anne Gollet-t.
Egy ártatlan pásztorlányt,
aki életet adott a legszörnyűbb utódnak, akit Périgordban valaha láttak.
Név szerint Isidore Gollet-nak,
akit csúfnevén úgy ismertek, hogy: Rossignac bolondja.
Aki fiatalon fegyvert ragadott, és rálőtt a…
Köszönjük!
Már látom magamat, mint Marco, Rossignac grófja.
A toronyban dolgoznék. Ott lenne a sötétkamra.
Halló? Igen. Hogy van?
Igen, itt van. Mindjárt adom.
- Marco! - Igen?
Anyukád keres.
Szia, anya! Képzeld! Veszünk egy kastélyt.
Mi a baj?
Azonnal megyek!
Valami baj van?
Apa…
öngyilkos lett.
HARMADIK FEJEZET: „BECSES DOLGOK”
Köszönöm, hogy eljöttetek!
Nagyon szépen köszönöm!
Töltött lepényt?
- Nem én sütöttem. - Nem.
Anya! Kérsz egy pohár bort? Biztos nem?
Hol? Oké.
Bastounet! Fogd ezt meg, kérlek!
- Vedd már el! - Nem kell!
Ugyan! Hidd el, finom!
- Majd én megiszom! - Tessék!
- Ettél már valamit? - Pár olyat.
Biztos?
- Igen. - Kérsz még?
- Most nem. - Enned kell valamit!
Jól vagy?
Nem akarsz beszélni?
Mit mondhatnék?
A közös képünket is neked küldte el.
Bármilyen emlékem is van apáról,
inkább megtartom magamnak!
Ennyi hadd legyen nekem!
Kimegyek.
- Mindent? - Igen.
Rendben.
Nem kellenek a szerszámai, sem egyéb kacatjai.
Elajándékozom őket rászorulóknak, a többit elégetem.
Nem hagysz pár szuvenírt?
Van elég a fejemben.
Nem kellenek porfogók.
Főzök egy kávét.
Rendes lány.
- Voltál a dilidokinál? - Igen.
- Szeded a gyógyszered? - Igen.
Jól van.
Marco! Kedves tőled, hogy aggódsz, de ne tedd!
Apád azt tette, amit akart.
Mit tehetnénk ellene? Sok mindent mondani sem lehet.
Az élet nélküle is megy tovább.
Jól van. Minden rendben lesz!
VILÁGESEMÉNYEK ENCIKLOPÉDIÁJA
Jól vagy?
Mekkora kupi!
Muszáj ezt csinálnom?
Mik ezek? Parafadugók? Mire kellettek neki?
Sosem mondta. Talán bútorszereléshez.
Három doboznyi?
Megáll az ész!
Tessék!
- Fogd ezt! - Mi ez?
Fényképek.
Plusz levelek, jegyzetek. Vidd el, amit akarsz!
- Neked nem kellenek? - Miattam ne aggódj!
Itt van velem.
Minden szobában, a kert minden részében. Én megleszek.
Egyelőre tartsuk meg őket! Majd visszarakom mindet.
Ne maradj kint, anya!
Menj be!
„Jól vagy, fiam?”
Üdv!
Kérni szeretnék valamit.
Emlékszik rá?
Miért kérdezi ezt?
Szeretném, ha mesélne apámról.
Az apja három újonc egyike volt, akiket hozzám soroztak be.
A többiek önkéntesek voltak.
Az apjának nem volt helye Algériában.
Fiatal volt.
Elveszett. Félénk.
Nem volt harcra való.
Nem sok hasznát vettük.
És ahhoz, hogy megóvjuk a többieket harc közben,
elrendeltem, hogy őrizze a foglyokat.
Az egységem kapott egy hírszerző küldetést.
Az édesapja belekerült a szörnyűségbe.
- Részt vett benne? - Persze. Minden francia részt vett benne.
Néhányan közelről, mint én, míg másak a távolból.
Az apja nem vallatta a foglyokat, ha erre kíváncsi.
Csak őrizte őket.
Látta, mi történt velük.
A módszereink nem voltak benne semmilyen katonai szabálykönyvben.
Lassan, de biztosan mind beleőrültünk.
De folytattuk.
Egy éjjel meg akart szökni egy rab.
Az apja a szögesdrótban talált rá.
Majd visszahozta a táborba.
Teljesen megrázta az eset.
Remegett.
Abban a pillanatban nem tudta, ki az ellenség.
Bajba sodorhatott volna minket.
Áthelyeztettem egy algíri irodába.
Ezt sosem mesélte nekem.
Nemrég meghalt.
Gondoltam.
Máskülönben nem kérdezne ilyesmit.
Őszinte részvétem!
Nem értem magát.
Azok után, amit csinált…
hogy képes tovább élni?
Halló? Szia, Deborah! Hogy vagy?
Tényleg?
Igen, persze. Mindent megmutattál neki?
Az a fotó is benne lesz?
Jó, visszamegyek Lorient-ba portrékat készíteni.
Szuper.
Én is. Köszi szépen!
Deborah hívott a galériából. Megmutatta a képeket egy szerkesztőnek.
- Tetszett neki. Egy könyvet akar. - Nagyszerű!
Szerelem, pénz, hírnév, minden.
Mi a baj? Valami rosszat mondtam?
Gyereket akarok!
Tudom.
Hallgattad a rádiót? Rosszabbodott a helyzet.
Mondj egy okot arra, miért éri meg gyereket csinálni!
Mi lenne, ha születne nekünk egy? Csak szarnak, üvöltenek és sírnak!
Jól van, értem! Ezt nem csak úgy mondtam.
Szeretlek, de ez nem elég.
Nem tudod elképzelni gyerek nélkül az életed?
Mit tegyek? Tettessem, hogy akarok én is?
Gondold át, Marco! Vagy adsz némi reményt vagy végeztünk!
El akarsz hagyni?
Nem. Gyereket szeretnék tőled.
Nem tudom, hol kezdjem.
Körülbelül tíz éven át jártam terápiára Párizsban.
És…
Elmondaná, miért van itt?
Jól van! Úgy egyszerűbb lenne.
Nos, tudja…
apám úgy egy éve öngyilkos lett.
A nő, akit szeretek elhagy, ha nem vállalok gyereket vele.
Aggódom anyám miatt, aki most egyedül él.
Mondjuk ez megmagyarázza… legalábbis részben, hogy…
Ezért vannak pánikrohamaim. Így gondoltam, hogy jól jönne a segítség.
Hogy ér rá a következő 20 évben?
„1981. szeptember 24.
Láttam egy egerészölyvöt a kertben. Szinte hófehér volt.
1987 májusa.
Kávéztam a téren, mielőtt kompra szálltam.
Szeles idő van, a Loire is zavaros.
1999 júniusa. Nemsokára jönnek a turisták.
Az ősz elérkezésével pedig majd eltűnnek.
1995 áprilisa. Tombol a tenger.
A színe nem szürke, zöld vagy kék. Teljesen fekete.”
Jól vagy?
„1987. augusztus 10., napfogyatkozás. Ma egy madár sem lesz az égen.”
Egész nap ezt olvasgatom. Rengeteg oldal. Legalább 200.
- A személyes naplója. - Személyes?
Szerinted ez az?
Figyelj!
Felolvasom az utolsó bejegyzést.
„2013. augusztus 25.
Az egerek fészket raktak a fészer mellett. Öt kisegér.”
Ez augusztus 25-én volt. Másnap fegyvert fogott,
- és fejbe lőtte magát. - Elég!
Személyes napló? Egy telefonkönyv is személyesebb.
És 200 oldal van ebből. Egy sor sincs rólam, az öcsémről vagy anyáról.
Apám meghalt.
Hirtelen történt az egész.
Még nem tudom felfogni, mi történt.
De furamód megkönnyebbültem. Azt gondoltam: „Most már vége.
Eggyel kevesebb borzalom.”
De tévedtem.
A borzalom nem tűnt el.
A gyerekként elképzelhetetlen dolgok felnőttként mindig megtörténnek.
Egy apa sem halhatatlan.
Köszönöm, Laurent!
- Levennéd a kapucnit? - Igen.
Mosolyogj, Jeff!
Köszönöm! Minden szuper.
- Jól van. - Köszönöm!
- Viszlát! - Viszlát!
Végre dolgozhatunk tovább.
Viszlát!
Látni innen a kikötőt.
Anyád többször ment érted a rendőrőrsre, mint az iskolába.
Ki gondolta, hogy egy nap könyvet adsz ki?
A könyvek nem újságok. Örökre megmaradnak.
Örülök, hogy benne vagytok.
Kapsz az első példányokból.
- Anyádnál fogsz lakni? - Nem szeretnék.
- Hotelbe megyek. - Ugyan már!
Alhatsz nálam.
Annie is örülne neked.
Akkor nincs választásom.
Mindig letörlöd őket!
- Ne már! - Gyerünk!
Gyere velem, Marco! Mutatok neked valamit.
Köszönöm, Annie! Finom volt.
- Igazi varázsló vagy, Pablo! - Itt ő az, aki varázslatos.
Pár húscafatot odadobni neki könnyű.
A rejtély abban rejlik, elfogadja-e.
A természet ajándékoz meg minket, nem fordítva.
Mikor indulsz?
Holnap este.
- Beugrok anyához és Bastounet-hez. - Elment.
Hogy érted ezt?
Lelépett. Úgy két hónapja egyszerűen nem jött be dolgozni.
Pár nap után átmentem hozzájuk…
és Nathalie egyedül volt a gyerekekkel. Összetört. Annie napokig vele volt.
Azt mondta, hogy egy éjjel, míg ő aludt,
Bastounet összepakolt, és szó nélkül lelépett.
Voltak pénzügyi gondjai, de ez nem ok ilyesmire.
Sosem volt százas.
Ezt nem hiszem el!
Én megyek lefeküdni.
- Annie megágyazott a kanapén. - Köszönöm!
Nem tudod, mi van itt.
Nem tudod, hogy élünk.
Anya?
Csak beugrottál?
Igen. Nem terveztem.
- Jól vagy, anya? - Voltam már jobban is.
Mi a baj?
Szomorú vagyok, Marco.
De ez normális.
Ez előfordul minden özveggyel. Vagyis majdnem mindegyikkel. Ugye?
A barátaim sem járnak már át.
Azt mondják, nem akarnak zavarni.
Ha apád egy balesetben halt volna meg, akkor minden más volna.
De az öngyilkosság gondolata megrémiszti őket.
És…
mintha szégyenletesnek tartanák.
Én vagyok az egyetlen, aki még büszke rá.
Én is büszke vagyok rá, anya. Ahogy Gilles is.
Jól van, hagyjuk abba! Megnézem a rostélyost.
Anya! Gyere ide!
Azt akarom, hogy boldog légy!
Szóval évek óta antidepresszánsokat szed?
Tudja, hogy ha hosszú távon szedi őket, az függőséget okoz.
És akkor?
Nos, ez veszélyes tud lenni.
Mi az, hogy veszélyes tud lenni?
Kisegítettek egy olyan mélységből, amiről más nem is tudott.
A családom, az orvosok, senki. Nem érdekel a függőség. Jöjjön csak!
Gyógyszer kell, hogy élhessek. Nélkülük nem vagyok meg.
A gyógyszerek nem varázsszerek. Nem oldják meg a problémáit.
Nem vagyok hülye. Tudom jól. Nekem kell megoldanom
a tudatalatti problémákat, amik a gyerekkorból erednek…
- De nekem gyógyszer kell! - Csakugyan?
- Érti? - Nem könnyíti meg a dolgom.
Ugye?
Miért kelsz ilyen korán?
Rengeteg műtétem lesz reggel.
Maradsz még öt percet?
Lehet, hogy kevesebb is elég.
Felejtsd el! Életeket kell mentenem.
Később majd megbánod!
Viszlát!
A másik legalább beszélt.
- Elnézést! Üdv! - Üdv!
- Moret úr elköltözik? - Kérdezze az ügyfelem!
Segíthetek?
Üdv! Moret úrhoz jöttem. Nem tudja, hol van?
Maga a barátja?
Igen.
Moret úr szerda este agyvérzésben meghalt.
- Ne haragudjon, de sok dolgunk van. - Elnézést! Megkérdezhetem, ki maga?
A lánya vagyok.
Sosem beszélt önről.
Ez nem lep meg.
Utoljára nyolcéves koromban hallottam a hangját.
Bocsásson meg! Sok dolgom van.
- Jó napot! - Jó napot!
- Az eredményeimért jöttem. - Neve?
Émilie Guizot.
Guizot…
- Meg is van. - Köszönöm!
Köszönöm!
Halló?
Megyek!
A feliratot fordította: Balla Zsolt